Översättning: Gabriella Eseland www.btistudios.com
MÅNDAG
RICK KELLY GITARRBYGGARE
CINDY HULEJ RICKS LÄRLING
Er värd, Walter O'Dell, tar er med på en promenad längs minnenas allé-
-till Big Banderas ljuva toner.
DOROTHY KELLY RICKS MAMMA
TUSEN TACK
TACK SÅ MYCKET FÖR DEN GRYMMA GITARREN
-Carmine Street Guitars. -Don från McSorley's. Vill ni ha trä?
-Träffas Rick Kelly? -Det är min son.
-Vill han fortfarande ha trä? -Vänta, så får du prata med Rick.
Hallå?
Vad bra. Jag kan hämta i morgon.
Den är helgrym.
-Hej. Hur är läget? -Bra. Vilket fantastiskt ställe.
-Travis. -Dallas.
-Du måste vara Rick. -Välkomna till Carmine Street.
Vi bygger gitarrer för hand.
De senaste tjugo åren har jag använt begagnat trä från New York.
Som de här.
Allt trä kommer från gamla byggnader-
-som är från 1800-talet eller tidigare.
-Wow... -Det är gamla New Yorks skelett.
-Hur får du tag på det? -Jag letar rätt på byggarbetsplatser.
Eller så är det folk som tipsar mig om att det finns trä i nån container.
Då får jag det gratis.
-Vad har den för historia? -Den är gjord av maskäten kastanj.
Den amerikanska kastanjen dog ut på 1800-talet då de fick kastanjekräfta.
Träslaget finns bara i gamla hus.
-Den är så vacker. Kolla, bara. -Den behöver slipas lite där, bara.
Jag försöker lämna mycket av det.
-Får jag provspela den? -Absolut.
Den är skön att spela på. Jag tar den.
#gitarrporr.
Tjena! Får jag prata med er?
Du bygger, säljer och lagar gitarrer.
-Finns det nåt du inte kan? -Datorer. Dem kan jag inte med.
Kolla in det. Sånt gör jag aldrig.
Vad står det där?
-"184 Bowery, 1865. Weymouthtall." -Det är gamla Lincoln Hotel.
Helt fantastiskt. Det är som att spela på New York.
Vi lossar lite på den här.
Det är fint att komma hit. Man känner sig som en del av Greenwich Village.
Samma plats som jag kom till som barn när jag låtsades vara cool beatnik.
-Vilket år var det? -Det var väl i början av 60-talet..
-Lirade du i Washington Square Park? -Nej, jag var för ung för det.
Men jag köpte min första ackordbok på Izzy Young's Folklore center.
Jag lärde mig G-ackordet och sen höll jag på med C-ackordet i fem minuter.
Sen försökte jag med D-ackordet.
-Fler än tre ackord är bara skryt. -Eller hur!
När jag kom hit var det närmast en parad på Bleecker Street.
Lite som det blev på St. Mark's Place sen. Så var det på Bleecker Street.
De paraderade upp och ned för gatan.
Jag minns första gången jag såg Jimi Hendrix spela.
Hans handled var som gummi och jag bara stirrade på den.
Jag vara bara 16 år och hade Nehrukrage och klackskor.
Fast då hette han förstås Jimi James.
-Det var en lokal musikscen. -Ja, det var bra.
-Skönt att du håller fanan högt. -Jag ska ingenstans.
Känn på den nu.
Schyst! Det är jättebra.
Du är verkligen en mästare. Tack!
Kom och kolla.
Vi har fått 77 likes på Instagram.
Jag känner ingen som du. Du har varken mobiltelefon eller internet.
Du måste följa med in i 2000-talet.
Varför det?
Du kommer att gilla den här.
Det var så otroligt när jag träffade dig. Du tillverkar faktiskt de här.
Det är ingen fabrik.
Det är inte så att du bara har beställt femtio gitarrkroppar.
Vi tillverkar dem för hand i gammalt trä, som Leo Fender gjorde.
Han hade en liten butik med trampat jordgolv-
-där de jobbade utan skjorta för att det var så varmt.
Hur blev du intresserad av Fender?
Som barn gick jag och morfar på 48th Street och jag såg en Telecaster.
Det var nåt särskilt med den. Den ljusa färgen med svart plektrumskydd.
Det glömde jag aldrig, och när jag började göra gitarrer-
-var det såna jag ville göra.
Dessutom är det svårt att slå dem. Leo Fender lyckades.
De har allt man behöver.
Till och med de enklaste. Man undrar varför man behöver mer än en pickup.
Hela kalejdoskopet av grejer som kommer ur den här...
-Vilken var din första gitarr, Bill? -I Denver fanns bandet Astronauts.
Det var absurt. De var ett surfband, men de bodde i bergen i Colorado.
Alla hade Fendergitarrer.
Jag delade ut tidningar för att kunna köpa en Fender Mustang.
Det var den första surfgitarren.
Min kompis köpte en, och så jag.
Vi kunde inte spela, men inom en vecka spelade vi på nån fest.
-Vad spelade du för låtar på den? -"Pipe".
-"Pipeline"? Ja. -Det var den som...
-Jag kan den inte längre. -Jo, då!
-Jag har försökt spela gamla låtar. -Sätt den i förstärkaren med vibrato.
Ja. Nu kan jag ta mer betalt för den här gitarren.
Den gick just upp i pris. Den har Bill Frisell i sig.
Carmine Street Guitars.
Klockan sex. Ingen orsak.
-Wow, vad vacker den är. -Tack.
Det är en Traveling Wilburys-gitarr i olika tekniker, men mest brännpenna.
Jag jobbar mycket med det.
-Hur började du med det? -Jag gick på konstskola.
Min pappa hade spelat i fyrtio år och var dessutom snickare-
-så han byggde jämt på nåt.
-Allt bara flätades samman. -Fantastiskt.
-Hur träffade du Rick? -Jag bara gick in, egentligen.
Jag berättade att jag ville bygga-
-och han såg att jag menade allvar. Så nu bygger jag gitarrer.
-På riktigt? -Ja. Det där är en av mina.
-Är det? Jag älskar den. -Vad kul. Tack.
Den är lite av ett experiment men den blev bra.
Den är jättefin.
-Gå försiktigt. -Oj!
Det här är träet jag använder till gitarrerna. Gammal weymouthtall.
Hör du?
Vilken resonans.
-Oj, då. Lyssna på den. -Hör du att "den ska jag ha"?
Ja, ibland när jag rör på dem känner jag det. "Det här är till kroppen."
Det ska vibrera.
Kådan i träet kristalliseras och torkar med tiden.
Det öppnar porerna för vibrationer och träet får bättre resonans.
De här träden fälldes för 200 år sen och användes för att bygga upp stan.
Det är rena guldet. Sånt här trä hittar man inte på brädgården.
-Där ligger balkar från Chumley's. -Ja, det var en gammal lönnkrog.
Före inbördeskriget låg den på Bedford Street 86.
Uttrycket "eighty-sixed" för att bli utslängd kommer därifrån.
-Jag har blivit utslängd därifrån. -Har du?
Men bara för att jag inte hade bokat.
-Vad är McGurk's? -Det var en bar på Bowery.
Det blev bordell där åtta av tjejerna tog livet av sig med karbolsyra.
Då blev det McGurk's Suicide Hall.
-Vad har hänt där? -Det är serbisk-ortodoxa katedralen.
Den brann för några år sen. Lågorna stod tio meter ut genom kyrkfönstren.
Cindy och jag gick dit med en kärra och där stod containrar med trä.
Men det satt gula band runt dem och det stod en polisbil i närheten.
Vi började lasta på träet när dörren öppnades och polisen steg ur.
Och hon sa: "Här får ni inte vara." "Jo, jag har lov från monsignore."
"Ska ni bygga en gitarr till kyrkan? Varsågoda."
Men serbisk-ortodoxa kyrkan har ingen monsignore. Men det funkade.
-Vilken len tunga. -Jag måste vara kvicktänkt.
Är det nåt hus du vill ha trä från?
Ja, McSorley's. Det är New Yorks äldsta bar.
VI FANNS HÄR INNAN DU FÖDDES
Jag ska dit senare i dag.
-Det där blir en fin gitarr. -Ja.
Folk har spillt öl på det här träet i över 160 år.
Det här är halsen till McSorley's-gitarren.
Jag fick in träet i dag.
-Vad kallas verktyget du använder? -En bandkniv. Den var min farfars.
Jag formar halsarna för hand med den.
-Hur gammal är den? -Jag tror att den var hans pappas.
När jag åkte iväg till college 1969-
-gav han mig ett gäng verktyg eftersom jag höll på med träsnideri.
Han gav mig ett antal verktyg och berättade lite om det här.
Den här var speciell för honom, och jag tror att den var hans pappas.
Han var sakletare, precis som jag.
Han sparade på allt. Farmor mutade mig för att städa hans snickarbänk.
Och han blev galen när jag försökte ställa i ordning allt.
Min snickarbänk ser likadan ut. Nu fattar jag varför han blev upprörd.
-Det är ett organiserat kaos. -Man måste veta var allt finns.
Han tog med mig till brädgården som barn och jag älskade doften av trä.
Det är nåt jag aldrig glömmer.
Han måste ha varit 93 år när han dog. Han letade fortfarande färgburkar.
Bara timmar innan han dog sa han till min mamma:
"Ge mig den där färgburken och penseln."
-Den har så vackert mönster. -Ja, titta. Jag älskar V-formen.
Efter det här fortsätter jag med en mindre hyvel.
-Den tar bara lite mindre hyvelspån. -Jaha...
Då får jag den huvudsakliga profilen.
Sen tar jag en rasp med rundad baksida-
-för att skapa kurvorna.
Då ska vi se hur det känns.
-Det känns bra. Vad tycker du? -Den känns bekväm.
En gitarr med stickor.
Gitarren jag har... Det är nåt i designen som gör den så perfekt.
Skavankerna i träet ser ut som en svart blixt som slår ner i pickupen.
Det var precis så jag tänkte när jag byggde den. "Det är ju en blixt!"
Jag som trodde att det bara var jag!
Jag älskar konceptet och enkelheten.
En pickup, trä och el. Pang!
-Titta, så blank. Och där är blixten. -Ja, självklart.
Elektricitet!
-Vems autograf är det här? -Jeff Becks.
Inte illa! Han är en av mina idoler. Så han såg den? Häftigt.
Ja, han höll i den. Jag var rädd att han inte skulle ge tillbaka den.
Får jag höja lite?
Jag älskar att det är som en kran, som...
En blodhund! Vad roligt.
Gitarrerna du ritade på 70-talet är jättefina.
Men den här trädgitarren är superfin.
Ja, jag älskar träd.
-Kolla vem som är här! -Har du några gitarrer till salu?
-Några stycken. -Kan du titta på en underlig gitarr?
-Mitt favoritträslag är katalpa. -Är ryggen av katalpa?
-Ryggen och sidorna. -Vad häftigt med en gitarr i katalpa.
Stränghöjden är högre än en järnvägsbro.
Okej, vi lossar strängarna. Vi ska fixa till den.
-De var bra för en billig gitarr. -Jaså? Nu går de inte att spela på.
Katalpaträd är bra för skugga, för löven är stora som elefantöron.
-Ja, de är enorma. -Vi hade dem i Ohio när jag var barn.
Pappa kallade dem "cigarrträd".
När han var ung torkade de fröskidorna och försökte röka dem.
"Och hur gick det?" frågade jag. -"Vi blev rätt illamående."
"Vi blev inte höga, bara illamående." Vi rökte kaveldun på Long Island.
Det är nog därför jag älskar träd. Vi hade inte så många där.
Jag gillar locket. Det är ask.
-Asken börjar bli utrotningshotad. -Jag vet.
Jag hade 30 stycken, men nu är de döda.
-Den där skalbaggen, va? -Askmalpraktbagge.
-De är vackra, men... -Det är larverna som förstör träden.
Titta på mönstret hos det som blir kvar.
Det ser ut som inälvor eller hjärna.
Skalbaggarna har alltid funnits, men förut byggde träden upp ett skydd.
Nu är skalbaggarna, precis som det är med många mediciner, resistenta.
Nu dödar de hela arter.
Har du nåt favoritträd som du tycker är extra vackert?
Jag måste säga redwood.
Det var en livsomvälvande upplevelse att se redwood för första gången.
De växte i en dunge, tätt ihop, och alla var väl så här i omkrets-
-och när man klättrade in mellan dem låg där en meter djupt med barr-
-där man kunde lägga sig som i en säng och bara titta upp.
Det glömmer jag aldrig.
Känn efter om det är bättre.
-Den har en fin ton. -Ja.
Tack, Rick. Nu går den att spela på.
-Hej, mamma. Hur är det med dig? -Bra. Det är skönt att vara här.
Vid min ålder är man glad om man tar sig nånstans alls.
Carmine Street Guitars.
-Vilken häftig. Vad är bakgrunden? -Den gitarren skulle göra mig känd.
-Jag har inte sålt nån utöver den. -Jag skulle gärna köpa den här.
Folk gillar den, men... Och nån köpte den där.
Jag är ute efter en present till Jeff Tweedy, ledare för Wilco.
-Oj. -Jag vill nog ha en Telly.
Han fyller femtio i veckan och hans pappa har precis gått bort.
Han förändrade mitt liv och jag älskar honom.
Dessutom älskar jag New York, så det vore fint om han fick en sån.
Jag vet inte vad du har och om jag måste specialbeställa en av dig?
-Har du nåt i gömmorna? -Ja, jag tror att jag har ett par.
Jag har en Telly, men med ett av mina nya särdrag-
-där hornen är lite sänkta.
Annars är det en klassisk Telecaster med snakehead.
-Den verkar ha lite problem. -Ja.
-Jag gillar hela känslan. -Träet ger fin resonans.
Wow.
Jag gillar den. Men skulle Jeff Tweedy gilla den?
Det tror jag nog.
Det här är från Leo Fenders andra prototyp med kontroll från en bas.
-Han hade den åt det här hållet. -Det har jag sett.
Jag tänkte att om jag flyttar den kan man göra swells med den.
Nu sitter den helt rätt för att göra swells.
Det lägre hornet gav den ett annat utseende, inte exakt som en Fender.
Folk gillar designen. Det har blivit min form. Man ser att den är min.
-Jag köper den gärna till mr Tweedy. -Vad glad jag blir. Jättehäftigt!
En sån gitarr behöver ett bra hem.
BYGGNAD TILL SALU
Visste du att de ska sälja huset bredvid? Där Jackson Pollock bodde?
Det är till salu för sex miljoner.
Om de river det får vi trä.
-Tror du att din hyresvärd ska sälja? -Det tror jag inte.
Det har gått i arv i generationer. Och hon gillar oss.
-Vilket vackert sound. -Tack.
-Du blir ett med instrumentet. -Ja.
Jag har en specialtillverkad Telly och den här steel guitaren.
Jag är ingen samlare. Jag är en monogam gitarrist.
Jag har spelat i ett decennium så det är en del av den jag är.
Många musiker har ett speciellt instrument.
På Met har de Segovias Houser, och den tar de fram och spelar på ibland.
Hans musik låter fantastisk, men inte om man spelar nåt annat.
Det är som om gitarren blir sin ägare.
GITARRER RICK HAR BYGGT TILL LOU REED
Ja, kolla in de här skönheterna. Färgen börjar bli mörk och fin.
De låter säkert fantastiskt.
Ikoniskt! Härligt lick.
På den här gitarren är alla strängar stämda i samma ton.
Det är synonymt med Lou Reed.
STEWART HURWOOD LOU REEDS VÄN OCH PARTNER
Man har alla harmonier.
Ja... Man får de där kvardröjande dronetonerna.
När han dog bjöd Laurie hem oss - kollegor, familjen, alla möjliga.
Många hade jag aldrig träffat. Och alla hade åsikter om Lous grejer.
Museum, ge bort, sälja på auktion...
Det var inte min sak att lägga mig i, jag var bara hans gitarrtekniker.
Men jag blev arg, för vi har turnerat världen över med de här...maskinerna-
-och gjort allt möjligt, så jag kände ett band till grejerna.
Dessutom sörjde jag ju Lou.
Jag sa: "Jag tror inte att Lou vill att de ska samla damm på ett museum."
"Han var kreativ och framåtdrivande."
Och...
"När vi spelade på Noise Fest i Sydney och gjorde soundcheck"-
-"jobbade Lou med förstärkarna, och tittade leende upp och ropade:"
"Dronetonerna helar mig!"
Det stannade kvar hos mig. Det fick honom att känna sig barnsligt glad.
Så jag sa: "Vad tror du om att göra ett drone-gig med gitarrerna?"
Och Laurie svarade: "Vilken bra idé! Och du måste göra det."
Jag spelade i Brighton i en kyrka, fem timmar om dagen i fem dagar.
Vissa satt kvar i fem timmar och kom tillbaka nästa dag. Det är inlevelse.
När jag spelade kände jag Lous närvaro.
Jag kände att han var där.
-Gillar du rosenträ eller ebenholts? -Jag tycker mer om rosenträ.
-Varför det? -Det brukar ligga över lönn.
De går bättre ihop.
Ebenholts och lönn gillar inte varandra. Träet kupar sig.
-På allvar? -De krymper i olika takt.
Nåt händer när man limmar ihop dem.
Rosenträ på lönn går bra.
Men den gillar inte alls mjuk lönn.
Den vrider sig och reagerar. "Nej, den vill jag inte ha på mig!"
-Vad tycker du om det här? -Det ser bra ut.
-När började du spela gitarr? -Förra veckan.
-Nej, men det låter så. -Det lät bra.
Tack. Min bror gav mig en gitarr i julklapp när jag var arton.
Han skrev ackord i en anteckningsbok till två låtar.
"Sweet Jane" av Velvet Underground och "Smells Like Teen Spirit".
Coolt. Så du började med de två låtarna?
-När började du bygga gitarrer? -Jag har jobbat här i fem år.
Jag hade inte byggt nån gitarr innan jag började hos Rick.
-Men du gör alltihop? -Ja, utsmyckningen också.
En tjej som gör gitarrer. Tycker killar att det är konstigt?
Ja. Men det finns också killar som...
Antingen tycker de att det är coolt, eller så får man skit för det.
Vissa killar kommer fram och säger: "Jag ska lämna en gitarr."
"Vad är det för sort?" Jag brukar skriva ner märket.
"Det är en gitarr." Aha, det visste jag inte. Jag bara jobbar här.
Det är samma sak när man bygger. "Vad kan du? Hur vet du hur man gör?"
Där står en 25-årig blondin... "Vad gör du med en fräsmaskin?"
Vi bygger med gamla tekniker, men jag vill inte ha det på nåt annat sätt.
När jag spelar ser man att mitt finger är förlamat.
Jag har opererat handen sex gånger.
-Vad orsakade det? -Jag klämde den i en bildörr.
Och eftersom jag är gitarrist ville jag att det skulle läka snabbt-
-så jag gick till en handspecialist som gav mig en kortisonspruta.
Och...vad jag har förstått är risken en på en miljard-
-men jag fick en beninfektion som orsakade en blodförgiftning...
-Herregud... -Jag förlorade en sena i handen.
Jag fick lära mig spela utan det.
-Hur känns halsen? Känns den smal? -Ja, den är smal.
En bredare hals gör handen avslappnad.
Du kanske borde testa en hals med lite större omfång.
-Gärna. Vad har du? -Den här blev precis klar.
Jag har en 1921 L1.
Andra tycker att den är ett monster men jag älskar den.
Den här känns redan fantastisk.
-Är det inte konstigt? -En tjockare hals känns annorlunda.
Den fyller ut handen och är bekvämare. Och ljudet blir bättre.
Den tonen klingar fint.
Helt otroligt.
Vad var du tvungen att göra för att läka?
Jag åkte en timme om dagen för att få fysioterapi-
-som tog nittio minuter och så en timme hem.
Det gjorde jag varje dag, men efter fem månader orkade jag inte mer.
Då bestämde jag mig för att spela gitarr för att det skulle bli bättre.
Trodde du nån gång att du inte skulle kunna spela igen?
Jag insåg hur positiv jag var. Det hade jag inte förstått förut.
Men det slog mig aldrig att jag kanske inte skulle klara det.
Undermedvetet tänkte jag kanske så. Jag köpte en massa studioutrustning.
Undermedvetet tänkte jag nog att jag kunde bli studiotekniker.
Men det var inte det jag ville.
Sitta där, grå i hyn, med en hög menyer. Nej, tack!
Nej, jag vet inte.
Det föll mig aldrig in att jag inte skulle kunna spela mer.
Jag älskar verkligen den här gitarren nu.
Det är rena terapin, eller hur?
Jag borde ha köpt en sån här i stället för att gå på sjukgymnastik.
#ölindränkt.
Hej. Jag säljer huset intill och vill bara presentera mig.
-Bygger ni gitarrer? -Vi sågar ut och sätter ihop dem.
Jag är inte mycket till gitarrist, men de på kontoret skulle älska dem.
Det finns gitarrister på alla kontor.
-Är det lika stort som huset intill? -Jag antar det.
-Ha en fin dag. -Ha det bra.
PÅ DEN HÄR PLATSEN HÄNDE INGENTING 1897
Mitt spelande går åt skogen, för mina elaka grannar låter mig inte spela.
Du är alltid välkommen. Du får sjunga också, det får man inte överallt.
Du har inte hört mig sjunga. Du skulle sparka ut mig om jag sjöng.
-Du vore inte den första. -Det tvivlar jag på.
Jag har ett skivkontrakt på gång-
-men de kräver att jag hittar nån annan som kan sjunga.
-Det var helt otroligt. Vackert. -Man tackar!
Jag har insett att det är en del av musiken som alla känner till-
-och det är det som finns på skiva.
Men så har musiken en osynlig del som folk inte känner till.
Det är allt från de som har byggt den här gitarren och alla andra gitarrer-
-till de som skapar platser där folk kan umgås och lyssna på musik.
-Det är en kollektiv insats. -Ja.
-Det handlar om en grupp människor. -Det är sant.
När man tänker på alla som har lämnat oss, men även platserna...
Som klubbarna och hur allt såg ut rent fysiskt. Mycket har förändrats.
-Ja. -Jag är glad att du håller på än.
-Att jag kan komma in och heja. -Jag är fortfarande kvar.
Nu kommer hon.
-Grattis på femårsdagen på jobbet! -Tack!
-Vilka fina blommor! -Jag gjorde en tårta till dig.
Va? Jag trodde seriöst att det var en gitarr!
-Det är en gitarrtårta. -Helt galet!
-Tänk att det har gått fem år. -I dag firar vi dina fem år här.
Det var fem år sen den här underbara mannen förändrade ditt liv.
Du...förändrade verkligen mitt liv.
Ja...
Förlåt mig.
Jag vet inte vad jag hade gjort utan det här stället.
-Vi bygger schysta grejer, vi två. -Ja, det är otroligt.
Tack ska ni ha.
Okej, skär upp tårtan.
Jag har alltid velat hitta nån som kan ta över det här.
Det är en utdöende konstform. Det finns inga utbildningar.
Jag minns hur svårt det var i början-
-när jag försökte lära mig yrket från de få böcker som fanns.
Jag hade aldrig chansen att få inspiration och hjälp av nån.
Det är roligt att få vidarebefordra mina kunskaper.
Så där, ja. Kolla in den biten.
-Den är supergod. -Den smakar inte gitarr.
Nej, den smakar chokladtårta.
Efter fem år var Hooverdammen klar och Roosevelt blev återvald.
Och för Benny Goodman kändes allt godartat.
Oj!
-Den här är helt nygjord, eller hur? -Ja, det är en McSorley's-gitarr.
-Jag blev precis klar med den. -Jag gillar att den är så äkta.
Det är bardiskens naturliga patina.
Och hammarmärkena kommer från när de försökte få loss plankan.
-De är som ärr. -Ja, precis!
Ens rynkor berättar en historia.
Min kompis var fastighetsgeni och dessutom fullkomligt galen.
Vi satt och pratade och han sa: "Du är en bra kille."
"Du tar hand om din son, huset är rent och du jobbar hårt."
"Men i samma ögonblick som du tar upp gitarren är det kört."
-Dömd att leva i fattigdom! -Dömd att leva i evig olycka.
-Samma sak när jag började bygga. -Precis!
-Hur länge kan vi fortsätta, Rick? -Jag har inga pengar sparade.
Jag får fortsätta jobba för evigt. Men det är mer än ett jobb.
-Du är dömd till livstid. -Ja, och jag älskar det.
Jag får inte nog. Jag bygger hemma.
Jag gillar tanken att ett gammalt träd blir ett hus som blir en gitarr.
Det känns fint att ge det nytt liv.
Det var fint.
Jag älskar den här gitarren. Den har en riktigt skön känsla.
Precis som det här stället.
Så känner jag också.
TILLÄGNAS JONATHAN DEMME